TOAMNA ANULUI 1952
- Bună ziua, domnișoară. - Bună ziua.
- Acesta este? - Da, domnișoară.
Bunica îi spune lucrarea diavolului.
Nu pot spune că am mai auzit. Dați-vă înapoi.
Știai că dacă îl atingi ți se face părul măciucă?
N-ai să te apropii de el, domnișoară.
Haideți.
E adevărat că ați fost concediat, domnule?
Nu, nu e adevărat, Fenton. Bagă-ți cămașa în pantaloni.
Și de ce plecați înainte de sfârșitul anului?
E treaba mea și a directorului. Și ca să te miri tu, Smith.
- În mod sigur nu mai facem greacă. - Corect, Johnson, fără greacă.
Directorul, în înțelepciunea lui, a decis că există materii mai bune.
Haideți, grăbiți-vă. Ora începe într-un minut.
- Unde îl punem, dnă Spence? - Unde îl pun oamenii de obicei?
- În camera de zi. - Nu prea merge într-o casă ca asta.
Ce crezi, bibliotecă, salon, camera de dimineață, vechiul salon?
În salon, deocamdată. Pe aici.
E ușor de manevrat?
Vă sugerez să discutați detaliile tehnice cu dl Spence.
E în Londra. În plus, cumnatul meu nu știe să facă un ceai.
Aveți nevoie de ajutor, domnule?
Nu, Seaton, mulțumesc. Cred că mă descurc. Fugi.
Mă bucur că nu există resentimente, John.
A fost o decizie grea.
Dar maiorul Hulton e căsătorit de curând.
Și conversațiile în franceză sunt un subiect mai ușor aplicabil.
Înțeleg.
- Asta-i tot ce iei? - E tot ce-mi trebuie.
- Pleci în turul lumii? - Să văd puțin din ce-a mai rămas.
- Mereu mi-am dorit să vizitez... - Exact așa.
- Aventura și toate celelalte. - Da.
Ești sigur că nu vrei să-ți chem un taxi?
Nu, mulțumesc. Încep așa cum voi continua. Trenul e la ora șase.
- Atunci... - Au revoir.
ȚAPUL ISPĂȘITOR
După romanul lui Daphne du Maurier
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Scuzați-mă...
Scuzați-mă. Îmi dați...
Restul dvs., domnule. Camera este gata când vreți.
Nu cred că este...
Alo?
Drăcia dracului...
Nu cumva ești diavolul?
Nu.
Dar cred că e restul tău.
Mulțumesc.
Vino în lumină să te văd mai bine.
Proprietarul credea că eu...
Nu prea poți să-l învinuiești pe bietul om.
E incredibil, nu crezi?
Cine naiba ești?
John. John Standing. Tu cine ești?
Johnny Spence.
Bucuros să... nu, absolut surprins să te cunosc.
Ai timp pentru una mică? Hai, fac cinste.
Probabil vom descoperi că avem zeci de veri.
- Tu ai mulți veri? - Nu.
Eu am o turmă. Toți sunt niște pungași.
- Mulțumesc. Pentru tine. - Vă mulțumesc, dle Spence.
Ar trebui să ne țină în priză.
Nu cumva ești bogat?
Nu, deloc.
Am fost într-un bordel din Paris. Gemenele costau 1 000 franci pe oră.
Nu cred că am ajuns acolo. Poate circ. Cabaret. Ce crezi? Noroc.
- Și de unde ești? - Țara Galilor.
- Tatăl? - Mort. A lucrat toată viața în mină.
N-ai accent de galez.
Tata a vrut să merg la universitate. A fost visul lui.
M-am dus înainte de război, mi-am luat diploma
și m-am întors vorbind ca un episcop.
Cu siguranță nu suntem rude. N-am luat un examen în viața mea.
- Fumezi? - Mulțumesc.
- Și familia? Ești căsătorit? - Nu, nu sunt.
Dar trebuie să ai niște rude.
Doar o mătușă nemăritată în Fishguard.
- Tâlhar norocos. - N-o cunoști.
Ce n-aș da să fiu în situația ta. Pentru libertatea ta. Să dureze.
- E suficientă? - Mai e destulă.
Dar încă nicio veste de la el?
- Nu. - I s-a întâmplat ceva.
Asta vă va lua grijile.
- Dna Paul crede că a pierdut trenul. - Ce știe ea?
Nimeni nu-l înțelege pe fiul meu în afară de mine.
Lui Johnny nu-i place să piardă.
N-au nimic împotriva băuturii... cât timp bem din astea.
Am cerut două fripturi mari foarte bine făcute, piure și sos.
- Noroc. - Noroc.
Deci pleci într-un tur?
- Cu toată lumea la picioare? - Da, am câteva idei. Dar tu?
Depresie, depresie totală. Am avut o zi cumplită în oraș.
Eram în trenul de întoarcere și m-am gândit:
"Ce naiba fac, mă duc acasă ca mielul la tăiere?" Și am plecat. Iată-mă.
Și familia? Nu se îngrijorează?
În privința mea? Niciodată. Pentru ei, sigur.
Chelner! Mai dă-ne din ceaiul tău delicios.
Nu, lăcomia. Asta face pământul să se învârtă.
Bărbați, femei, copii... orice faci nu-i de ajuns. Nimeni nu-i mulțumit.
- Pentru mine nu-i nevoie de mult. - Ești norocos. Lumea e terenul tău.
A mea atârnă de gât ca o frânghie. Ignoră-mă.
Nu vorbești mereu cu tine însuți fără să fii trimis la nebuni.
De fapt, îmi place.
Mă ocup eu.
- E extraordinar să ne întâlnim așa. - Da, cred că este.
Nu crezi că e ceva special acum,
momentul dintre moartea unui monarh și încoronarea următorului?
- Ce vrei să spui? - Se poate întâmpla orice.
Tronul e vacant. Nu avem rege.
- Pentru anarhie. - Pentru anarhie.
- E farfuria lui tati? - Abia am atins-o.
Va fi furios pe tine.
Știu.
Dă-mi bucățile și am să spun că eu am făcut-o.
Atunci va fi furios pe tine.
Cred că o putem repara în oraș,
iar el nu va ști.
Platon credea că fiecare om a fost despărțit în două
de Zeus, să nu poată concura cu zeii,
ceea ce înseamnă că fiecare are un geamăn pe undeva.
Trebuie doar să-l caute.
- Doar nu ești profesor? - Pedagog. Fost pedagog.
Cât e ora? Trebuie să plec la gară.
Avem timp. Iar lucrurile tale sunt la bar. Le-am lăsat acolo.
- Domnule! Hainele dumneavoastră! - Da, bravo.
Mulțumesc. Asta-i a mea. Asta-i a lui.
- Nu pot purta asta. - Sigur că poți.
N-am mai purtat așa ceva de când aveam zece ani.
Ia te uită. E perfectă. Parcă e făcută pentru tine.
Ce spuneai despre zei?
Despărțiți nu suntem nimic. Dar împreună conducem lumea.
- Care-i verdictul? - Niciunul.
- Ce vrei să spui? - Nu știm nimic. A dispărut.
A plecat ieri dimineață de la clubul din Londra.
Avea bilet pentru trenul de 12:15. George s-a dus la gară. Nu l-a găsit.
Și n-a sunat acasă?
Dacă ar fi să ne ținem de plan, ar trebui să dau preavizele.
- O să fie o treabă a naibii. - Da, știu, Arthur!
Dar așteptăm. Nu pot da autorizația fără el.
Știi cum este fratele meu.
Regula fără foc dimineața e ridicolă.
Ce rost are să economisim lemn când trăim în pădure?
Ar trebui să discuți cu Charlotte.
Să îmi arunce una din privirile ei? Nu, mersi.
În orice caz, e responsabilitatea ta.
- V-am făcut toast proaspăt. - Mulțumesc, Charlotte.
A sunat dl Spence de la un han din Peterborough.
- Ce caută acolo? - E cam devreme, chiar și pentru el.
A trebuit să rămână peste noapte. Se simțea indispus.
A spus ceva de contract?
Nu.
Asta este tot, dnă Spence?
Da, Charlotte. Mulțumesc.
Nu va ajunge decât peste câteva ore. Ticălos egoist.
Cine este?
Eu, domnule. George.
Dumnezeule...
Scuză-mă, cine?
Deschideți ușa, domnule.
E încuiată.
Poate vreți s-o descuiați, domnule.
Nu, e...
- Cred că ai greșit camera. - Vă scoatem de aici într-o clipă.
- Să vă ajut la îmbrăcat. - Poftim?
Nu, mulțumesc. Sunt în stare să mă îmbrac singur.
Te rog. Mă descurc.
- Să vă aduc o cafea? - Nu.
Scuză-mă. A fost foarte nepoliticos. Dar trebuie să-mi găsesc hainele.
Înțeleg, domnule.
- Cred că cineva mi-a furat hainele. - V-am făcut specialitatea mea.
- Bine. Cred că... - Vă reveniți instantaneu.
E foarte bună.
Ce a fost în ea?
- Vodcă. Exact așa cum vă place. - Mulțumesc.
Adu-l aici pe proprietar. Vreau să lămuresc lucrurile.
Nu vă faceți griji. Am vorbit eu și avem asigurată discreția lui.
Bine, o fac singur.
Cel pe care-l căutam. Omul de aseară a fugit cu lucrurile mele.
- Nu-mi găsesc portofelul... - Stați liniștit.
Ați aranjat totul într-un mod foarte generos.
Nu, nu. N-am fost eu cel care a plătit aseară.
- Am schimbat paltoanele, dar... - Nu vă enervați, dle Spence.
Nu mă enervez și nu sunt domnul Spence.
- Vă pun lucrurile în mașină. - Nu!
Pune-le unde vrei. Nu sunt ale mele.
Nu pleca. Ascultă, nu sunt cine crezi tu.
Pune-mi orice întrebare vrei. N-am să știu răspunsul.
Nu știu nici măcar cine ești.
Doamne! E un Rolls Royce Silver Wraith.
E incredibil.
Transmisie cu patru viteze, caroserie de Hooper. Am dreptate?
E minunată.
Intenționați să conduceți, domnule?
- Pot? - Desigur.
Dacă vreți.
Îmi pare rău! N-am vrut...
Poate ar fi mai bine să conduc eu.
N-am văzut...
Dumnezeule! Plătesc pagubele, desigur.
- Totul va fi bine, domnule. - Îmi pare foarte rău.
- Vom ajunge imediat acasă. - Da...
Sunt...
- Johnny! Johnny! - Poftim?
N-avem timp. Cina de la Williamson e la șase. Unul dintre noi va merge.
- Ce naiba s-a întâmplat cu mașina? - E numai vina mea, domnule.
Vei plăti din salariu.
Haide! Trebuie să plec!
Vrei să nu mai țipi?
N-a fost vina lui George. A fost a mea. Plătesc reparația.
N-am timp pentru asta.
Vă duc bagajul sus.
Mulțumesc.
Tati! Te-ai întors! Mi-a fost atât de dor de tine!
Am vești îngrozitoare.
- A murit dna Simpson. - A murit dna Simpson?
Îngrozitoare veste.
- Nu pari prea supărat. - Ba da, sunt.
- Nici n-am știut că e bolnavă. - Vii s-o vezi după ce fac baie?
- E aici? - Desigur.
I-am spus părintelui McReady să n-o îngroape până nu te întorci.
Trebuie să-mi promiți că vei veni.
Promit.
Da, el este.
Dragule?
- Arăți groaznic. Unde ai umblat? - A fost bolnav.
Ai putea să te scuzi măcar. Te-am așteptat toată ziua.
- Am fost foarte îngrijorată. - Nu ne săruți?
S-a făcut o greșeală.
L-am întâlnit aseară pe cel care credeți că sunt și am băut. Prea mult.
Iar azi-dimineață când m-am trezit, îmi furase hainele, bagajele
și portofelul și plecase fără nicio explicație.
Am venit să aflu ce anume se petrece.
A băut. Se simte de aici.
Mă duc să mă schimb pentru cină. Vino, Frances.
Ai vorbit cu Paul? Toată ziua a fost nervos.
- E cel care a fost nepoliticos? - Nu-i amuzant!
Puteai să dai un telefon.
Aici erați. Doamna a cerut să vă trimit sus de cum ajungeți.
- Nu sunt... - Vă rog să n-o lăsați să aștepte.
Vă așteptam ieri și e foarte neliniștită.
Mai doriți ceva?
Nu. Nimic.
Bineînțeles, mă duc sus.
- Annie? - Doamne!
- Ce faci? Ești nebun? - Sunt...
Toți se schimbă pentru cină. Sunt servitori peste tot.
Annie îmi aduce șampon. Se întoarce imediat.
Ești un idiot. Vino la mine după cină.
Paul se întoarce târziu. Am avut eu grijă.
Annie, dragă, vino să mă ajuți. Vreau să fie bine frecat.
Da, doamnă.
Mă dezguști!
Doamna insistă să vă vadă imediat, domnule.
- Sigur... - Vă așteaptă la cină.
Hai să iau eu tava și dumneata mergi în față.
Se poate?
Băiat rău.
Vino și dă mamei un pupic.
Părinte McReady, mă crezi nepoliticoasă dacă scurtez jocul
să pot vorbi cu fiul meu risipitor?
- Sigur că nu, doamnă. - Cum stăm?
Cred că vă datorez două pence.
Palpitant. Să notăm pe ceva ca să nu uităm. Unde mi-e carnețelul?
Sunt sigur că aveți multe de discutat cu Johnny.
În numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh. Amin.
Mă bucur că te-ai întors teafăr, Johnny.
- Poftă bună. - Mulțumesc.
Vino și stai lângă mine.
Ce este? Pari bolnav.
Ce-ai făcut cu cravata?
- Îmi pare rău. Mă simt puțin... - Mahmur.
Așa meriți.
Cred că ai găsit vreo muierușcă cu care să te amuzi azi-noapte,
deși nu știu de ce trebuie să te duci tocmai acolo ca să găsești una.
Ai aranjat cu Levertonii?
Ai aprobat noul contract?
Nu face pe prostul cu mine. Ai făcut-o sau nu?
Da, am făcut-o.
Bun. Știam că ai să te descurci.
Paul e atât de pueril.
Știam că dacă vei vorbi cu ei îi vei convinge.
Ești un Spence.
Singurul din casa asta, în ce mă privește.
Unde e cadoul meu?
Johnny, n-am dispoziția necesară. Am nevoie. Te așteptam ieri.
E Annie, doamnă.
Sunt convinsă că nu m-ai lăsat baltă.
Acum spune-mi ce se petrece în Londra.
Cu cine te-ai întâlnit? Ce se bârfește?
Nu știu de ce vă miră.
Când s-a comportat altfel?
- Poate că a fost bolnav. - Nu fi atât de naivă!
Cred că urc și vă las singure.
Spuneți-i lui Charlotte că nu mai am nevoie de nimic.
Noapte bună.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Trebuie să-i ții piept fratelui meu, altfel profită de tine.
Da, știu.
Cred că urc și eu.
Noapte bună.
Îl aveți?
Cadoul ei.
Îl luăm?
Acela este.
Era cât pe ce să rămână fără. Vă așteptam ieri.
Asta-i tot ce-ați luat? Nu va ține prea mult.
Ce m-ai speriat!
- Scuze. - Stând în întuneric, credeam...
- Scuze. E vina mea. - Nu, nu trebuia să dau buzna.
Am crezut că ești cu mama ta. Îmi pare rău.
Vrei să-mi deschizi fermoarul?
Te rog.
Am fost atât de îngrijorată.
Mi-am zis că s-a întâmplat ceva.
Așa este?
- Ce să fie? - S-a întâmplat ceva?
Nu.
Bine.
Mulțumesc.
- Ai vorbit cu "Purceluș"? - Cu cine?
Te aștepta.
Te simți bine? Ești foarte tăcut.
Vrei să-ți pregătesc baia? Ești extenuat.
Nu.
Nu, mulțumesc.
- Cum te simți? - Bine, cred.
Charlotte se poartă rău cu toți. Pare să fie vina mea, desigur.
N-o văd pe Purceluș de la o zi la alta.
Duce o viață cu totul secretă.
I-ai spus ceva?
Se poartă ciudat, mai cu seamă de când ai plecat.
Dar tu?
Cum a fost? Treaba cu contractul.
Hai să nu discutăm despre asta.
Desigur.
Termin imediat. Știu că mă întind și ție nu-ți place.
- Dragă, eu... - Poftim?
- Ce să fie? - Nu, nimic.
A spus "dragă".
Mă port prostește. Ignoră-mă.
Cred că mă duc să mă plimb. Nu sunt foarte obosit.
Chiar trebuie?
Da.
- Ce dracului faci?! - Ies să iau puțin aer.
Am lăsat ușa deschisă pentru tine.
Ai fost plecat o săptămână! Voiam să te văd!
De ce crezi că i-am spus lui Paul să se ducă singur la cină?
Să fim și noi puțin singuri. E destul de greu în azilul ăsta.
- Preferi să stai cu mama ta? - N-am prea avut încotro.
Credeam că vii la mine în loc să bântui ca o fantomă.
Putem vorbi dimineață?
Ești un ticălos. Nu mă atinge!
Nu mai avem timp. Nici măcar după standardele noastre jalnice.
Vezi? A venit. Pleacă.
Du-te și ia aer. Lasă-ne pe noi ceilalți să ne sufocăm.
N-ai venit să spui noapte bună.
- A durut! - Ai promis.
Îmi pare rău.
Dacă nu vii până număr la 50, jur că am să sar.
- Du-te înapoi imediat! - Să nu spui că nu te-am avertizat.
Unu, doi...
- Treci în casă! - Trei, patru,
cinci, șase, șapte, opt, nouă...
Ai noroc că n-am murit.
Ce Dumnezeu crezi că făceai?
Ai spus că vii la mine.
Am fost ocupat.
- Îmi pare foarte rău. - Ai promis.
Am spus că-mi pare rău și-mi pare.
Foarte bine.
Te iert. Un pupic?
Miroși ciudat.
- Cum adică ciudat? - Ciudat, ca un medic.
- Am crezut că nu te mai întorci. - De ce?
Ai spus că dacă devine prea greu, ai să dispari.
- Oprește-te! - Ce s-a întâmplat?
E doamna Simpson.
Doamna Simpson, peștișorul auriu.
Cu siguranță că e moartă.
Ce-ai fi făcut dacă aș fi dispărut?
M-aș fi omorât.
- Nici nu știi ce înseamnă. - Sigur că știu, prostuțule!
Copiii nu se sinucid.
Atunci de ce-ai venit sus atât de repede?
- Fiindcă puteai să aluneci. - Mă țineam bine.
Dă-mi-l pe dl Iepurilă.
Mulțumesc.
Acum învelește-mă.
Și tu să-mi promiți că nu mai faci prostii din astea.
- Doar dacă promiți și tu. - Ce?
Că n-o să mă părăsești.
Uite ce este...
Mă tem că nu pot să-ți promit.
Atunci speră că vei rămâne acasă și că eu voi rămâne în viață.
Dar dacă trebuie să plec, indiferent de motiv,
promit că tu afli prima.
Juri să mori dacă minți?
Jur și sper că niciunul dintre noi nu va muri.
Acum culcă-te.
"Chiț chiț"!
- Ce-i asta? - Dl Iepurilă îți spune noapte bună.
Noapte bună.
Tu ești?
Da, eu... sunt. Da, eu sunt.
E pentru mine?
Scrie F de la Frances.
Atunci cred că da.
Pot să-l deschid?
E minunat!
Ai pus să fie făcut special?
Îmi place. Mulțumesc.
Mi-l pui tu?
Da, sigur.
Bună dimineața, domnule.
- Dnă Spence, sper că nu vă deranjez. - Deloc.
- Mă duc să mă îmbrac. - Bine.
Mulțumesc... George.
Unde sunt ceilalți?
Fratele dvs. e la fabrică. Vă așteaptă la ora zece.
Iar sora dvs. și dna Paul sunt la micul dejun.
- Și doamna? - Indispusă. Probabil pe toată ziua.
Am găsit-o în paltonul dvs.
- Bună dimineața... Annie. - Bună dimineața, domnule.
- Mă duceam să iau micul dejun. - Scuze, dle Spence.
Mulțumesc.
'Neața.
- Ce faci?! - Nimic.
Vorbești cu Charlotte să facă focul? E ridicolă situația.
Vrei să îl aprind eu?
- Ți-a priit aerul aseară? - Da, mulțumesc.
Tati a adus cadouri pentru toți. Mami a primit un medalion cu poza lui.
- Nu știu dacă este... - Acesta este pentru mine?
- Scrie L. - Atunci...
Pentru tine și pentru mătușa Nina,
unul pentru mătușa Blanche și al meu.
"Pânza lui Charlotte"! Exact ce-mi doream!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Presupun că ți se pare amuzant.
Chiar nu-ți pasă de nimeni, cu excepția ta!
- Pot să deschid cadoul ei? - Nu, nu poți.
George așteaptă în față, domnule. Când sunteți gata.
Mulțumesc. Vin acum.
- Pot să-l iau eu? - În niciun caz.
"Dragei mele B. Pupici."
Nu-i drăguț? Miroase urât.
Pot să vă felicit, domnule?
- Pentru ce? - Pentru contractul Leverton.
Mama dvs. i-a dat vestea bună domnului Paul.
Se sărbătorește diseară, domnule.
Foarte bine, domnule.
Îmi pare rău. N-am putut să țin secret.
A fost ca de Crăciun.
Nu cred că a muncit cineva pe ziua de azi.
Bine ați venit, domnule.
Spune-mi cum ai făcut. Nu-mi venea să cred.
Abia dacă mă recunosc.
E incredibil că au acceptat termenii.
- Ai adus contractul? - Nu, nu e la mine.
- Dar l-ai semnat? - Sunt câteva detalii de finalizat.
A sosit o scrisoare. Probabil că e contractul.
Vreau să aud toată povestea, dar trebuie să merg la bancă.
Am avut o întâlnire dificilă cu Thornton cât ai fost plecat.
- Felicitări, domnule. - Mulțumesc.
Arthur, ai grijă să se întoarcă toată lumea la lucru.
Îmi pare rău pentru aseară. M-am certat puțin cu Nina.
Nu eram în apele mele.
Foarte bine lucrat.
Vorbesc serios.
Exact ce-ar fi făcut tatăl dvs., dacă nu vă supărați că spun.
Simt că uneori
nu înțelegeți viața bărbaților și femeilor de aici.
Sunt bucuros să recunosc că m-am înșelat.
E îngrozitor pentru un om să nu aibă de lucru.
Da, știu.
Avem nevoie de fonduri pentru salarii până săptămâna viitoare.
Contabilitatea este aici, domnule.
Eu și dl Paul am revăzut totul.
Și din nou, felicitări, domnule.
Mulțumesc.
ÎNȘTIINȚARE DE ÎNCHIDERE
Nu-ți face griji, îl aduc eu.
Dragă, nu te-ai schimbat și e deja 19:30.
Suntem gata să ne așezăm la masă.
- Nu prea îmi e foame. - Ce faci?
Încerc să înțeleg rapoartele astea despre sticlărie.
- Parcă era treaba lui Paul. - Aș vrea să înțeleg și eu.
- Dar trebuie să mănânci. - Poate un sendviș. Un pahar cu apă.
Ce dispoziție ciudată ai.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară.
E frumos să mă îngrijesc de tine.
Putem să facem un picnic în apartament.
Doar noi. Le spun că nu mă simt bine. Sunt obișnuiți.
Mă certam cu băieții pentru mâncatul noaptea. Eu fac la fel acum.
- N-am știut că ai fost pedagog. - N-am fost.
Adică am fost. Dar n-am fost... unul foarte bun.
Dacă află Charlotte despre asta, sunt moartă.
Și Annie. M-a prins în cămară, dar am convins-o că e bine ce fac.
E foarte încântată de veștile despre fabrică.
Ești atât de deștept că ai reușit să rezolvi situația.
Necazul este că n-am reușit.
De aceea citeam toate hârtiile acelea.
Știai că există un raport de dinainte de război de la un anume A Farr?
- Alice Farr. - E foarte bun.
Întoarce-te la hârtiile tale, în timp ce eu curăț aici.
- Dă-mi voie să te ajut. - Nu. Vreau s-o fac singură.
- Nu, te rog. - Vorbesc serios!
- Ce caută astea aici? - Le-am citit azi-noapte.
E cam târziu.
Îmi cer scuze pentru ieri. Nu știam ce fac.
Serios?! Cred că știai exact ce faci.
- Tu ce-ai fi făcut? - Ce-aș fi făcut eu?!
Cred că nu mi-aș fi sedus cumnata, în primul rând.
Cu contractul Leverton. Dacă refuzau să accepte termenii noștri.
- Ce contează? Au semnat. - Dar dacă n-ar fi semnat?
Aș fi făcut orice să țin cuptoarele în funcțiune. Știi asta.
E nebunie să te bazezi pe un singur contract. Nu trebuia să permiți asta.
Am citit azi-noapte raportul acela.
Nu l-am înțeles pe deplin, dar el părea să-l ia în serios.
Da, până i-ai spus tu să n-o mai facă.
Sunt desenele lui Alice?
Ești un mare nemernic!
Crockett vrea să știe despre vânătoarea de duminică.
Sugerează să înceapă de la Begley End și să meargă spre Moorcroft.
Au verificat ieri și spun că terenul e bun.
Vine aici la 11:00 să meargă cu tine acolo.
Sună bine. Trebuie să fiu în oraș la 10:00, poate te ocupi tu?
Desigur, dacă asta dorești.
Eu am programare la coafor. Putem merge împreună.
- Mă duc să mă pregătesc. - Atunci mă ocup de Crockett.
- Chiar trebuie să pleci? - Am ceva de rezolvat la bancă.
Îi vei găsi mult mai docili. Erau foarte încântați de contract.
Bun.
Da, Mayfair 242.
Aș dori cu sir Matthew Leverton. Sunt dl Spence de la Century Glass.
Va trebui să întrerupeți ședința! Va vrea să audă.
- Pot veni în oraș cu tine? - Plec cu afaceri.
Te rog. E foarte important.
Dacă mă gândesc mai bine, e o idee bună. Sigur că poți veni.
Scuze pentru întârziere. Mary Lou vine cu noi.
Într-o misiune foarte importantă.
N-am putut să fac nimic.
- Trebuie să vorbim. - Da, desigur.
- Singuri. - Bine.
- Pot să stau în față? - Da.
- Unde mergi? - La magazinul de vechituri.
- Ai grijă de ea. - Da.
Aceasta este ultimul. E tot ce avem.
- Ești sigur? - Da, sunt sigur.
Dar cred că e mai bine să discutați cu dl Thornton când se întoarce.
- Nu mai e niciun cont? - Nu, domnule. Asta-i tot.
Ce-i asta? Pare să fie ceva în acest cont. Destul de mult.
Un milion de lire.
Scuze, dle. Nu e în dosarul care trebuie. Nu trebuia să-l scot.
Sus scrie Spence.
Este contul de economii al soției dumneavoastră.
- Spui că s-a dus și ăsta? - Nu. Capitalul n-a fost plătit
din cauza termenilor stabiliți la căsătorie.
- Poate vă fac o programare... - Știi cine sunt?!
Desigur, dle Spence.
Nu poate fi nimic greșit dacă discut despre termenii căsătoriei mele.
Presupun că nu.
- Ei bine? - Ei bine...
Nu cunosc foarte bine documentul,
dar am înțeles că banii vor fi plătiți
dacă soția dvs. dă naștere unui moștenitor de sex masculin,
dacă nu cumva, desigur, moare înaintea dvs.
Moștenitor de sex masculin?
Sir Alfred a fost foarte insistent.
O nepoată n-a fost destul de bună pentru el.
Așa se pare, domnule.
Mulțumesc, dle Myerson. Haina mea.
Mai e un lucru.
Există un tablou în casă. Aș vrea să fie evaluat.
- Da, domnule. Se poate aranja. - Ai fost de mare ajutor.
Scuzați-mă. Știți unde este strada Argyle?
Caut o fetiță, fiica mea.
La etaj?
Mulțumesc.
Ce cauți aici?
Caut o fetiță. Domnul de jos a indicat...
N-ar trebui să trimiți un copil aici.
Arată lipsă de respect față de familia ta.
- Mi-ai lipsit. - Unde este?
Copila? A plecat acum jumătate de oră cu șoferul.
I-a plăcut soției tale "le petit cadeau"?
Crede că semeni bine?
Da. Da...
- I-a plăcut foarte mult. - Deci e fericită?
Și cu mine cum rămâne? Ai găsit cadoul Bellei?
- Parfumul? - Da. L-ai găsit?
- L-am dat surorii mele. - Ce? Încă te urăște? De ce?
- A fost o greșeală. - Trebuie s-o fi surprins.
- Da, așa este. Nu. - A bucurat-o?
Atunci suntem nefericite amândouă.
Ce ai de gând să faci?
- Unde e tatăl tău? - În bancă.
Nu-l așteptăm.
Se întoarce George după el. Urcă și aruncă aia din gură.
- Fetița ta e adorabilă. - Da, este.
- De ce a venit? - Să-i repar ceva.
O distincție din partea regimentului tău.
Crede că te vei înfuria dacă e spartă.
Deci ăsta era marele secret.
- Nu ești furios? - Nu. De ce-aș fi?
Părea să se aștepte la asta.
Te iubește, dar se și teme de tine.
Adevărul este că mie ar trebui să-mi fie teamă.
Aproape sărise pe geam fiindcă nu i-am spus noapte bună.
Cred că mă iubește.
E un sentiment neobișnuit.
Ești într-o dispoziție ciudată. S-a întâmplat ceva la Londra?
Ce vrei să spui?
Nu știu. Pari diferit. Adineauri erai diferit.
- Cum? - Nu știu.
Poate mai blând. Îmi place.
- Oamenii se schimbă. - Nu prea des.
Eu sunt dovada.
Nu cred că știm de ce suntem în stare până nu ni se dă ocazia.
Asta o cred. Am văzut ce pot face oamenii dacă li se dă ocazia.
- De aceea am venit. - De ce ai venit?
Ne-am înțeles, fără povești.
Te rog. Mi-ar plăcea să știu.
N-ai înțelege.
Englezii nu știu cum este să fii sub ocupație inamică.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară.
A fost demult.
Dar acum, tu ești eroul războiului,
cu farfuria de la soldații tăi loiali pentru bravul lor căpitan.
Nu mă simt foarte brav.
Te gâdili. M-ai mințit?
Ți-am spus, oamenii se schimbă.
Adică se gâdilă într-o zi și a doua zi nu se mai gâdilă?
Nu cred că e posibil.
De unde ai știut că sunt aici?
De la bancă mi s-a spus că ați plecat și mi-am zis că vă găsesc aici.
- Înțeleg. - Trebuie să ajungem la înmormântare.
Și am primit instrucțiuni stricte să nu întârziați.
Tatăl nostru ceresc, care observă chiar și căderea unei vrăbii,
cu siguranță a observat trecerea în neființă a dnei Simpson.
O încredințăm Lui și ne rugăm pentru alinarea celor care o plâng.
În numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh. Amin.
- Amin. - Amin.
Aruncă puțin acolo.
Vino, Purceluș. Cred că te culci devreme.
Peștii merg în rai?
Sunt sigură că merg.
Atunci sunt mulți acolo.
Scuză-mă, am șansa să reglez contul cu mama ta.
Pot vorbi cu dumneata, părinte?
Desigur.
E adevărat că un preot nu poate dezvălui secretele confesiunii?
Așa este.
- Pot să mă confesez? Te rog. - Acum?
Se poate. Dumnezeu are urechi peste tot.
Cum să încep?
Vai de mine, Johnny!
Știu că a trecut mult timp, dar nu se poate să fi uitat.
Binecuvântează-mă, părinte, căci am păcătuit.
A trecut mult de la ultima mea spovedanie.
- Va fi puțin neobișnuit. - Este deja.
- Vreau să vorbim despre sora mea. - Înțeleg. Continuă.
- Cred că înțelegi de ce. - Înțeleg, înțeleg...
Înțeleg oare?
- Fata aceea, designer pentru sticlă? - Da.
Da. Despre asta.
Parcă Alice o chema?
Alice Farr.
Da. Îngrozitor. Absolut îngrozitor.
Cred că ceea ce s-a întâmplat a fost vina mea.
N-a fost!
Legistul a spus clar că nimeni din familie nu e vinovat.
Fata era cu mintea zdruncinată și fără respect pentru viața ei.
Sora ta, așa cum știi, a luat-o foarte personal.
Prea personal, după mine, iar mama ta a fost de acord.
Și a mai fost afacerea foarte tristă a bietului copil.
N-a respirat deloc, dar din cauza actului egoist al fetei,
e posibil să nu ajungă la Dumnezeu. Din cauza păcatului mortal.
Dacă a existat un păcat, acela a fost al tatălui.
Tatăl, oricine a fost, a păcătuit, desigur,
dar el poate fi iertat.
Trebuie doar să mărturisească și va fi absolvit.
- Poate fi iertat pentru ce-a făcut? - Bineînțeles.
Poți fi iertat pentru orice, dacă ai mustrări de conștiință.
- Mulțumesc, părinte. M-ai ajutat. - Dar n-a fost o confesiune.
Nu. Nu.
Te superi dacă petrec puțin timp cu mama astă seară?
Nu, nu mă supăr. Am depus jurământ de sărăcie.
Mulțumesc.
Cum a fost înmormântarea?
Emoționantă.
Am auzit ce-ai făcut la micul dejun.
M-a făcut să râd.
- Unde te gândeai, să-i dai parfum? - Nu am gândit.
Oricum, Frances își adoră medalionul.
Ce-i grija asta bruscă pentru fata aia sterilă?
Nu e sterilă. Are o fiică foarte frumoasă.
Și asta era s-o ucidă. Câteodată îmi doresc s-o fi făcut.
- Nu, nu-ți dorești. - Nu?
Nu te preface că nu te-ai gândit și tu la asta.
Dacă ar fi murit, nu trebuia să te mai gândești la un fiu.
Ai fi moștenit totul, iar familia și fabrica erau în siguranță.
Și tocmai de aceea am ales-o.
- Da? - Știi că așa este.
Dacă vrem ca fabrica să producă, trebuie să plătim salariile.
Mă gândesc să vindem tabloul de Vermeer din birou.
Adevărat?
- Nu te superi? - Sigur că nu mă supăr.
Deși nu știu cu ce-ar ajuta. E fals, așa cum bine știi.
E cam târziu să faci pe sfântul, dragul meu.
Cele mai bune picturi s-au dus demult, odată cu terenul.
- Cum te aștepți să supraviețuim? - Nu mă aștept.
E sfârșitul pentru asemenea familii. Nimeni nu-i mai poate susține.
Uită-te la bietul Freddy Thynne, a deschis castelul pentru public.
Eu n-am intenția să rămân în preajmă, să văd străini holbându-se la casă.
Zeus a decis să pedepsească un rege punându-i zilnic în față un festin.
Dar de câte ori se întindea regele să ia ceva de mâncare,
venea o harpie înaripată și o lua, lăsându-l flămând în fața abundenței.
E un banchet în fața voastră. Nu sunt harpii, dar flămânziți cu toții.
Inevitabilul trebuie acceptat.
Așa să fie? Sau e inevitabilul care vine într-o seringă cu morfină?
Îmi iau plăcerea de unde pot, așa cum faci și tu.
Și dacă ne-am opri amândoi? Doar pentru o zi?
Vino mâine și salută-ți oaspeții veniți la vânătoare.
Casa asta are nevoie de tine.
E prea târziu pentru schimbare. Suntem ceea ce suntem.
Nu văd nimic.
E ca în noaptea în care am fost la Inverness în luna de miere.
Cerule! Uite un om!
- Da. - Ce spun?
- Deschide butonul de volum. - Da, scuze.
"Monede noi pentru încoronarea reginei Elizabeth."
"Designul noilor monede a trezit deja polemici aprinse."
"Unii spun că Maiestatea Sa arată prea feciorelnic."
Regret. Vreau să spun ceva.
N-am fost foarte sincer cu voi.
N-am încheiat afacerea cu Leverton săptămâna trecută.
Am făcut una în această dimineață.
Nu e foarte bună. Ba e chiar proastă din punctul nostru de vedere.
Deci a fost o minciună?
- De ce? - Am fost laș.
Ceea ce trebuia să fac... ceea ce încerc să fac este să cer ajutor.
E cam târziu, nu crezi?
Nu văd ce putem face noi.
- O închidem. Ăsta-i planul lui. - Nu ne vom salva abandonând fabrica.
Și chiar dacă ar fi așa, cum va fi când noi mâncăm și alții flămânzesc?
Acest lucru nu te-a deranjat până acum.
Și ce sugerezi?
Găsim o cale să strângem niște bani până născocim alt plan.
Am citit azi-noapte raportul lui Alice Farr și cred că ar merge.
- Ai spus că e ineficace. - M-am înșelat.
Blanche nu va fi de acord.
Nu înțeleg ce încerci să faci.
Să repar situația.
Nu poți.
Trebuie să încerc.
Blanche, nimeni n-o poate aduce înapoi pe Alice.
Să nu îndrăznești s-o amesteci.
Nu știi nimic despre ea.
N-ai înțeles-o deloc.
Îți amintești când ai dat foc căsuței păpușilor mele?
Ai făcut-o pentru că îmi plăcea.
Pentru că era a mea. Pentru că erai gelos.
Așa cum ești mereu, ești gelos pe orice nu poți avea.
Tati nu poate cumpăra una nouă, să repare situația și de data asta.
Știu.
Ea m-a iubit.
Asta n-ai putut suporta, nu-i așa?
Și a trebuit s-o ai.
Alice nu era ca noi. Habar n-avea cum se comportă cei ca noi.
A scos-o din minți.
Din cauza mea și...
a ceea ce făcusem n-a putut apela la nimeni.
Nici măcar la tine.
Poate nu crezi, dar știu cum este și cred că și tu știi.
N-o putem aduce înapoi pe Alice,
dar putem să ne gândim la ce și-ar fi dorit.
Putem să aducem ideile ei la viață. Supraviețuiește ceva.
- E nouă? - Nu, n-am purtat-o de mult.
- Închizi lumina, te rog? - Da.
Nu acum.
- Doamnă? - Nu astă seară.
Mă simt prea obosită ca să fiu obosită.
Dacă sunteți sigură...
Voiam să spun noapte bună.
Noapte bună.
Mi-a plăcut discursul tău.
Mulțumesc.
- Ești un om surprinzător. - Sora mea n-a fost impresionată.
Dă-i timp. Crezi că poți găsi banii?
Nu știu, dar am intenția să încerc.
Aș vrea să te ajut cumva.
M-ai ajutat. Fără tine n-aș fi avut curajul să spun ceva.
Noapte bună.
J...
- Da? - Am făcut ceva prostesc.
- Te rog, nu trebuie să explici. - Vreau să-ți spun.
Am spart farfuria ta de la regiment.
A fost o mare prostie. Am atins-o...
- Și s-a spart. - Știu.
A fost numai vina mea. Ai dreptul să fii supărat.
Nu sunt supărat.
Știu că am fost o mare dezamăgire ca soție.
Nu s-ar fi întâmplat nimic dacă aveam un fiu.
Mă voi revanșa cumva.
- Găsesc eu o cale. - Nu-ți face nicio grijă.
Te rog, du-te în pat.
Desigur.
- N-am vrut să te enervez. Scuze! - Nu, nu m-ai enervat.
- Nu te mai foi, femeie, și ajută-mă. - Ce doriți?
Să mă ridic și să mă îmbrac.
- Sunteți sigură? - Sigur că sunt sigură.
- Arăt ca cineva care nu e sigur?! - Să vă ajut.
- Arătați foarte bine, dle. - Aș vrea să mă și simt la fel.
- Nu aștept asta cu plăcere. - Vă veți bate recordul.
- Dragule? - Scuză-mă.
- Ce crezi? - Arăți minunat.
Se pupă! Pot să merg în oraș cu mătușica B? Mulțumesc!
Să te întorci la prânz!
Sunt atât de fericită.
Aproape uitasem cât de frumos este.
- Ce vreți să purtați? - Stofa de lână, firește.
Astăzi este vânătoarea.
Ai luat tu pistolul?
- Sigur că nu. De ce? - A dispărut.
Probabil l-a împrumutat vreun îngrijitor.
- 'Neața. - Bună dimineața. Mulțumesc.
- 'Neața, domnule. - Mulțumesc.
- E cam grea. - E pușca ta, Johnny.
- Da, așa este. Mă descurc. - Încearc-o pe-a mea dacă vrei,
dar ești mereu răutăcios în privința ei.
- De ce nu? - Atunci o iau pe a ta.
- Mereu mi-am dorit. - E mult mai bine.
Sawyer, vino aici, băiete.
- Cățel cuminte. - Vino. Haide.
- Ce-o fi cu Captain? - Captain, vino aici.
L-o fi speriat ceva.
Lasă-l. Ne apără Sawyer pe amândoi.
- Ai spus un lucru curajos aseară. - Mulțumesc.
'Neața.
Care-i problema? Te-au lăsat acasă?
Nu-ți face griji. Totul va reveni la normal în curând.
Ce-i cu zgârietura de pe mașina mea?
- Va fi reparată, doamnă. - Așa să faceți.
Lasă-mă singură. Mă descurc.
Dragule, ce faci aici? S-a întâmplat ceva?
- Cu ce naiba ești îmbrăcat? - Nu întreba. A fost îngrozitor.
Ești cu adevărat remarcabilă.
Mulțumesc foarte mult.
Pentru ce?
Pentru tot.
Ascultă...
Știu cât de mult mă iubești și vreau să faci ceva pentru mine.
Ceva foarte, foarte imoral,
dar va îndrepta situația pentru noi toți.
Pentru tine, pentru Purceluș și pentru mine.
- Asta vrei, nu-i așa? - Sigur că da.
Bine.
Vino și stai jos. Te rog.
Vreau să scrii ceva.
Vei face acest lucru?
Vreau să scrii: "Dragului meu."
"Te iubesc atât de mult."
- "Dragului meu..." - Știu ce să scriu.
Unde-i toată lumea?
Probabil sunt în pavilion pentru prânz.
- Să ne grăbim. - Trebuie să fac ceva.
- Mă întorc repede. - Bine. Aștept în mașină.
Mi s-a spus că ai tras ca o fată. E adevărat?
Nu, nu. A împrumutat una din puștile mele.
De aceea. E prea politicos ca să recunoască.
N-am auzit să fi fost acuzat de politețe până acum.
Doamnelor și domnilor, în numele familiei mele,
vreau să vă spun cât de încântați suntem să vă vedem pe toți.
Mi s-a spus că am bătut recordul la vânat.
- De ce nu ești în capul mesei? - Cred că Paul se descurcă mai bine.
Alt record minor, pentru prima oară de când ne știm,
am reușit un punctaj nesemnificativ mai mare decât fratele meu Johnny.
Se va face de râs. Așteaptă și-ai să vezi.
Să ridicăm paharele în cinstea mamei mele,
care este aici astăzi și este strălucitoare.
În sănătatea ta.
Lady Spence.
Am petrecut prea multă vreme departe de această familie.
Nu mai recunosc pe nimeni.
Chiar și tu arăți puțin ciudat, dacă stau să mă gândesc.
Mami, nu mă așteptam să te văd aici.
N-am murit încă.
- Unde ai lăsat-o pe Frances? - Nu-i aici?
Scuzați-mă. Scuze.
- Draga mea, unde-i mami? - Știi unde.
- Adică? Unde? - Te-am văzut.
Adineauri, cu mami, îi dădeai medicamentul bunicii.
De ce îți tot schimbi hainele?
Doamne, Dumnezeule!
- Unde-i Frances? - Nu e la prânz cu voi?
Nu, nu este.
Frances? Frances!
Draga mea. Charlotte! Repede!
- Cât a luat? - Destul. Ridicați-o.
Trebuie să-i creștem tensiunea arterială.
Dacă rămâne inconștientă prea mult timp, nu mai respiră.
- De ce n-a fost ținută sub cheie? - Știți foarte bine că a fost.
Lăsați-o cu mine și chemați ambulanța.
Acum.
Te rog să n-o lași să...
N-o las.
- Trebuie să aveți răbdare. - Durează doar un moment.
Lasă-i să-și facă treaba. Ai auzit medicul.
- Trebui să vorbesc cu ea. - Mai târziu. Ai făcut tot ce puteai.
- Cum se simte? - Se va face bine.
- Johnny a găsit-o la timp. - Se știe ce s-a întâmplat?
- Nu. Ce fac ceilalți? - Au plecat în sfârșit.
Nu cred că a bănuit cineva ceva.
- Am văzut ceva ciudat. - Ce anume?
Artista aceea... îți amintești, ne-am întâlnit cu ea, cea din Franța.
Am văzut-o la recepție. Arăta oribil, parcă se bătuse cu cineva.
- Ești sigură că ea era? - Bineînțeles.
A plecat. Asta a fost ciudat.
Am întrebat unde ești, ea s-a ridicat și a plecat. Așa am observat-o.
- Ce este? Ce se întâmplă? - Pot să iau mașina ta?
Stați cu Fances. N-o lăsați singură cu nimeni, nici măcar... cu mine.
Mă întorc cât de repede pot.
Ți-am spus ce se poate întâmpla dacă te întorci.
Așteaptă, te rog. Eu nu sunt Johnny. Suntem doi.
Ne-am întâlnit și am schimbat locul din cauza înfățișării noastre.
Știu că sună absurd...
Tu ești cel care se gâdilă.
Da, eu sunt, deși ar fi greu de dovedit în acest moment.
Am știut că ești altfel încă de când m-ai atins.
Dar n-am crezut că e posibil.
N-am vrut să te păcălesc. Asta e din cauza mea?
Nu, e din cauza mea.
- Voi supraviețui. - Știi unde este?
A încercat să-mi ucidă... a încercat s-o ucidă pe Frances.
Trebuie să-l găsesc.
A plecat azi-noapte la fabrica lui.
Mulțumesc.
Cine ești?
Un profesor.
Tu cine ești?
O mamă. A trebuit să-mi părăsesc copilul când am plecat.
E timpul să plec acasă. Tu ce crezi?
Nu cred că mai știu unde e acasă.
Stai liniștit, vei ști.
Domnul Standing...
Scuză-mă, îmi termin cina sărăcăcioasă.
Arăți ca un domn din provincie.
Cum m-ai găsit?
Prin Bella.
Da. Ai fost ocupat, nu-i așa?
Mi-e teamă că mi-am pierdut cumpătul cu ea, dar nu poți da vina pe mine.
Ai dus micul nostru experiment mai departe decât mă așteptam.
Efectul tău asupra lui Frances a fost remarcabil.
Nu cred că am mai fost sărutat în felul acela.
Te felicit. Ai făcut ca totul să fie mult mai ușor pentru mine.
- Ce i-ai făcut? - N-a trebuit să-i fac, datorită ție.
Mereu a fost ușor de convins, dar sigur că știai.
Nu te învinuiesc. Aș fi făcut la fel. De fapt, am și făcut.
Presupun că ai venit după bani. Stai liniștit, îți vei primi partea.
Tatăl lui Frances e un om foarte bogat. Pot să fiu generos.
Nu există niciun ban. N-a murit.
Imposibil. I-am dat cât să omoare o vacă.
Vreau să pleci și s-o lași în pace.
Deci vrei totul?
Ești cam lacom, dar mă așteptam la asta.
Ai devenit aproape la fel de bun ca mine.
- Vorbesc serios. - Da... și eu.
Acum scoate-ți hainele. Schimbăm locurile.
- Nu. - Vorbesc serios!
N-am nevoie de tine, ci de haine. Dă-le jos.
Ai de gând să ne omori pe amândoi?
- Ăsta a fost planul tău? - Nu. Ți se pare că sunt idiot?
N-am crezut că reușești să intri în casă, darămite în patul meu.
Nu. Voiam să te las să-ți spui povestea neverosimilă unui polițist
și să fii dat afară cu binișorul.
Dar am devenit curios. Am sunat acasă după vreo două zile.
Charlie a zis că sunt plecat, dar mă întorc într-o oră.
Mi-am dat seama că zidurile fuseseră străpunse
și eu aveam ocazia perfectă.
Nu ești singurul.
Săptămâna trecută a fost cea mai frumoasă din viața mea.
Și îți ador familia. Pe toți.
- Habar n-ai cât de norocos ești. - Doamne...
Ești patetic de sentimental.
Familia mea e prea egoistă să iubească pe cineva în afară de ea însăși.
Crede-mă, am trăit destul cu ea. Grăbește-te.
Ce vei face cu mine?
Cenușă în cenușă...
Nu va rămâne nici urmă de tine până dimineață.
Dragule, ce s-a întâmplat?
Am avut niște vise îngrozitoare.
Ești teafără.
Te-am dezamăgit din nou?
Nu m-ai dezamăgit niciodată.
Ești cea mai minunată persoană pe care am întâlnit-o
și nu voi uita nicio clipă petrecută cu tine.
Orice se va întâmpla, vreau să știi că te iubesc.
Ce este? Tremuri.
Nu te gândi la mine. Odihnește-te.
Odihnește-te să prinzi puteri.
Dormi.
Te-ai schimbat. Știai?
M-am schimbat?
Nu știu... pari mai dur.
Cel puțin cu mine.
Nu m-ai iubit deloc, nu-i așa?
Cred că nu te-am iubit.
Te-ai schimbat. Nici măcar nu te mai prefaci.
Paul vrea să plecăm în străinătate. Franța, Italia, peste tot.
E plin de idei pentru afacere.
- Crede că pot să-l ajut. - Ar fi foarte bine.
- Adevărat? - Da.
N-am călătorit niciodată.
N-am fost nicăieri din cauza războiului.
Nu știu limbi străine.
- Cu ce l-aș putea ajuta? - Ai fi exact ceea ce are nevoie.
Păreați atât de puternici împreună astăzi la prânz.
El te iubește cu adevărat. Știai?
Sunt încă al naibii de furioasă pe tine.
Știu.
- Stai cu ea. - Sigur.
- Doarme. - Unde pleci?
S-o văd pe Mary Lou. Am făcut o promisiune.
Frances se va face bine.
Da, știu.
Nu cred că am știut până astăzi ce înseamnă să ai un frate.
Îți mulțumesc.
Cum se simte Frances?
Mai bine. Doarme.
Am citit biletul pe care l-a lăsat.
Trebuie să se fi simțit foarte singură.
M-a făcut să mă gândesc la ce-ai spus despre Alice,
că n-a avut la cine să apeleze.
Aveai dreptate. Toți am lăsat-o baltă atunci când a avut nevoie.
Inclusiv eu. Am hotărât să-ți accept oferta.
- Preiei topitoria? - Da.
- Mă bucur. - Dar am o condiție.
- Orice. - Nu vei pune piciorul acolo.
- Mă voi ocupa împreună cu Paul. - Absolut de acord.
Ce veți face în privința finanțării?
Trebuie să fi rămas ceva pe aici care poate fi vândut.
Doarme. Vă rog să n-o treziți.
"Chiț chiț".
Noapte bună, domnule Iepurilă.
Spuneți-mi ce-a văzut astăzi după-amiază.
I-am spus că o ajutați pe mama ei. Asta crede.
Mulțumesc.
Dar nu pe tine te-a văzut, nu-i așa?
Ce vrei să spui?
Îl cunosc pe Johnny mai bine decât oricine.
M-a iubit. În felul lui.
Dar pe măsură ce creștea, eu păleam ca o fotografie.
Am devenit invizibilă pentru el.
Dar el nu era pentru mine. Vedeam tot ce făcea.
Și apoi s-a schimbat ceva.
A simțit și copila.
Spunea că miroși altfel.
La început n-am crezut,
dar azi când ai găsit-o pe pat,
ți-am văzut expresia.
Și atunci am fost sigură.
Plec.
M-am întors fiindcă promisesem
că îi spun întâi lui Purceluș dacă va fi să plec vreodată.
Te rog să-i spui într-o zi că am încercat să-mi țin promisiunea.
El se întoarce?
- Nu. - Niciodată?
- Nu. - Și atunci de ce pleci?
Nu e casa mea.
- Nu e familia mea. - Nu?
Prințesa Elizabeth nu trebuia să fie regină,
așa cum nici tatăl ei nu s-a născut să fie rege.
Câteodată natura sau destinul ia decizia.
Poate fi materialul din care suntem făcuți.
Cinci, șase, șapte, opt.
Foarte bine!
Te simți bine?
Trebuie să fii atentă în starea ta.
N-am nimic, am obosit, asta-i tot.
Veniți, trebuie să înceapă!
George! Charlotte! Annie! Veniți cu toții!
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Thanks to icephoenix www.addic7ed.com